ІНТЕГРАЦІЯ ПРОСВІТНИЦЬКО-ВИХОВНИХ ЗАХОДІВ У ДЕРЖАВНУ МОЛОДІЖНУ ПОЛІТИКУ: ПРОБЛЕМИ ТА ШЛЯХИ ВДОСКОНАЛЕННЯ - Найда, Інна Володимирівна (Публічне адміністрування та національна безпека, 2026)
Вступ. У сучасних умовах соціально-політичних трансформацій в Україні формування свідомого громадянства та патріотизму серед молоді набуває особливої важливості. Молоде покоління виступає не лише носієм національної ідентичності, а й активним учасником суспільних процесів, від результатів яких залежить стабільність і розвиток держави. Водночас, швидкі зміни у політичній, економічній та культурній сферах ставлять перед державними органами завдання ефективної реалізації молодіжної політики, спрямованої на виховання моральних, культурних та національних цінностей. Одним із ключових інструментів формування патріотичної та громадянської свідомості молоді є просвітницько-виховні заходи, що реалізуються через систему освітніх програм, культурних проєктів, громадських ініціатив та соціальних активностей. Проте на практиці їх ефективність значною мірою обмежується фрагментарністю підходів, недостатньою координацією між державними органами, освітніми установами та громадськими організаціями, а також матеріально-технічними обмеженнями. Актуальність дослідження обумовлена необхідністю визначення механізмів інтеграції просвітницько-виховних заходів у систему державного публічного управління та державної молодіжної політики. Такий підхід дозволяє не лише підвищити ефективність реалізації державних програм, а й забезпечити комплексний розвиток молоді, формування її громадянської активності, патріотичної позиції та морально-етичних цінностей. Мета. Полягає у комплексному аналізі інтеграції просвітницько-виховних заходів у систему державної молодіжної політики, визначенні інструментів і механізмів публічного управління, що забезпечують формування національної свідомості, громадянської відповідальності та патріотичної орієнтації молоді, а також оцінці практики реалізації стратегічних документів, зокрема Законів України «Про освіту», «Про основні засади молодіжної політики» та Державної цільової соціальної програми «Молодь України: покоління стійкості – 2030», з метою обґрунтування шляхів підвищення ефективності їх впровадження в умовах сучасних суспільно-політичних викликів. Матеріали і методи. У дослідженні застосовано комплекс методів, що забезпечують системний аналіз реалізації державної молодіжної політики: аналіз документальних джерел; контент-аналіз освітніх і культурних програм; системний підхід; порівняльний аналіз; моніторинг і оцінка результатів. Результати. У ході дослідження встановлено, що просвітницько-виховні заходи є одним із ключових інструментів формування громадянської свідомості, патріотичних цінностей та соціальної активності молоді в межах державної молодіжної політики. Доведено, що їх ефективність визначається рівнем міжсекторальної взаємодії, узгодженістю нормативно-правового забезпечення, а також достатністю матеріально-ресурсної бази. Проаналізовано практику реалізації таких заходів, на основі чого встановлено, що найбільш результативними є комплексні програми, які поєднують освітній, культурний та соціальний компоненти із залученням молоді до активної участі у громадському житті. Виявлено, що основними проблемами є фрагментарність реалізації окремих заходів, недостатній рівень координації між суб’єктами молодіжної політики та відсутність системного моніторингу результативності. Удосконалено підхід до оцінювання ефективності шляхом обґрунтування необхідності запровадження чітких кількісних та якісних індикаторів впливу просвітницько-виховних заходів на рівень патріотичної свідомості, моральної зрілості та соціальної активності молоді. Запропоновано посилення механізмів координації між органами державної влади, освітніми закладами та інститутами громадянського суспільства, а також впровадження системного моніторингу результативності реалізації молодіжних програм. Перспективи. Перспективи подальших досліджень полягають у поглибленому вивченні механізмів інтеграції просвітницько-виховних заходів у систему державної молодіжної політики з урахуванням сучасних суспільно-політичних викликів. Особливу увагу доцільно приділити розробці ефективних інструментів міжсекторальної взаємодії між органами державної влади, закладами освіти та громадськими організаціями. Важливим напрямом є також формування системи чітких індикаторів оцінювання результативності молодіжних програм і заходів. Перспективним є дослідження міжнародного досвіду реалізації молодіжної політики та можливостей його адаптації в Україні. Окремо слід розглядати цифровізацію просвітницько-виховного процесу та використання сучасних комунікаційних технологій для підвищення ефективності роботи з молоддю.