ФОРМУВАННЯ МАКРОЕКОНОМІЧНИХ ТЕНДЕНЦІЙ ПІД ВПЛИВОМ БОРГОВОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ - Тарасов, Вадим Володимирович (Економічна парадигма, 2026)
Вступ. В умовах суттєвого дефіциту ресурсів в розпорядженні держави, гострих дисбалансів на рівні публічних фінансів, необхідності фінансового забезпечення функціонування сектору національної безпеки та оборони боргова політика держави вирізняється як один із ключових складників економічного розвитку України. Проте боргова політика держави у вітчизняних реаліях характеризується неоднозначністю за своїми наслідками, а також формує кілька «точок біфуркації» для усієї національної економіки. Очевидно, що нині Україна ніяк не може обійтися без внутрішніх та зовнішніх запозичень, проте боргові ризики змушують поглянути на ці питання з критичної точки зору. Значні обсяги запозичень формують додатковий негативний тиск і на реальний сектор економіки, і на цінову динаміку, і загалом на макроекономічні тенденції загалом. Трансформація боргової політики в Україні можлива виключно на основі достовірних оцінок між її ключовими параметрами та основними макроекономічними показниками, що і визначає актуальність цього дослідження. Мета. Мета статті – оцінити ефекти боргової політики держави в контексті формування макроекономічних тенденцій в Україні, визначити їх значущість з позиції дотримання макрофінансової стабільності. На основі отриманих результатів обгрунтувати напрями реформування боргової політики України. Матеріали і методи. Інформаційний базиc дослідження – матеріали Міністерства фінансів України щодо кількісних параметрів державного боргу України, а також дані Державної служби статистики України та Національного банку України, що характеризують основні параметри макроекономічного розвитку нашої держави. В процесі дослідження було використано наступні наукові методи: групування (для систематизації показників рівня та структури державного боргу, а також показників, що характеризують макроекономічну динаміку); регресійний аналіз (для оцінки статистичних залежностей між динамікою державного боргу України та макроекономічними тенденціями); метод логічного узагальнення результатів (формулювання висновків). Результати. Доведено, що для України характерне стійке скорочення темпів економічного зростання під час кризових фаз, однак відсутність статистичної значущості зумовлена тим, що структурні шоки були компенсовані масштабною міжнародною фінансовою підтримкою, переоформленням боргових зобов’язань і збільшенням зовнішніх грантів. Аргументовано, що девальваційна динаміка гривні у 2012–2025 рр. має виразну боргово-курсову природу. Найбільш впливовим фактором виступає частка державного боргу, номінованого в іноземній валюті, яка виявилася статистично значущою. Збільшення валютної компоненти державного боргу формує суттєвий девальваційний тиск, послаблюючи стійкість валютного ринку до зовнішніх шоків. Встановлено, що зростання частки валютного боргу посилює зовнішню вразливість економіки України, оскільки збільшує потребу у валюті для обслуговування боргу, погіршує торговий баланс та залежність від зовнішнього фінансування. Вартість державних запозичень в Україні у 2012–2025 рр. визначалася переважно монетарними умовами та режимними характеристиками фінансування державного боргу, а не класичними параметрами боргової стійкості. Перспективи. Подальші наукові дослідження мають зосередитися на вивченні результативності запропонованих в статті заходів: цілеспрямованого зниження валютної частки державного боргу; подовження строковості й вирівнювання графіка погашень; розбудови внутрішньої інвестиційної бази; тісної інтеграції боргової й монетарної політики.