УПРАВЛІННЯ ЧАСОМ У КРИЗОВИХ СИТУАЦІЯХ: ТАЙМ–МЕНЕДЖМЕНТ ЯК ЕЛЕМЕНТ СИТУАЦІЙНОГО УПРАВЛІННЯ - Бойда, Світлана Василівна (Економічна парадигма, 2026)
Вступ. В умовах волатильності та невизначеності середовища, традиційні підходи до планування стають неефективними, а час виступає одночасно ключовим ресурсом і найбільшим обмеженням. Це актуалізує розгляд тайм-менеджменту не просто як персональної навички, а як стратегічного інструменту в межах ситуаційного підходу до управління. Мета. Метою статті є дослідити управління часом у системі ситуаційного менеджменту, показати його вплив на прийняття управлінських рішень та результативність антикризових заходів на підприємстві. Матеріали та методи. У роботі використано аналіз сучасної наукової літератури, систематизацію інструментів тайм-менеджменту, методологію ситуаційного управління та теорії прийняття рішень у кризових умовах. Методичну основу дослідження складає комплекс таких методів і прийомів: індукція та дедукція, порівняльний аналіз, узагальнення та абстрагування, аналіз Інтернетресурсів, системний підхід. Результати. У науковій статті досліджено найбільш ефективні у кризових умовах методи тайм-менеджменту (матриця Ейзенхауера, делегування та аутсорсинг, техніка time blocking, agile-спринти); здійснено порівняльний аналіз методів тайм-менеджменту в контексті операційної стійкості та зовнішньої волатильності промислових підприємств; обґрунтовано переваги інтеграції тайм-менеджменту у систему ситуаційного управління підприємством. На основі теоретичного узагальнення методів тайм-менеджменту та проведеного власного дослідження запропоновано теоретичну модель – матрицю прийняття управлінських рішень у системі ситуаційного тайм-менеджменту. Модель адаптує часові практики до кризових ситуацій на підприємстві та може бути використана для прискорення антикризових рішень. Визначено ключові переваги від впровадження запропонованої моделі для вітчизняних бізнес-структур. Перспективи. Перспективи подальших досліджень полягають у глибшому вивченні інтеграції інструментів штучного інтелекту в процеси автоматичного перерозподілу пріоритетів у режимі реального часу.