ЕКОНОМІЧНА БЕЗПЕКА УКРАЇНИ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ: АДАПТАЦІЯ АГРОПРОМИСЛОВОГО КОМПЛЕКСУ ТА ПОВЕДІНКОВА АСИМЕТРІЯ В УМОВАХ ПОВОЄННОГО ВІДНОВЛЕННЯ - Почтовюк, Андрій Борисович; Тума, Сергій Григорович; Гришко, Наталя Євгенівна (Економічна парадигма, 2026)
Вступ. У статті здійснено аналіз стану економічної безпеки України в умовах повномасштабної війни. Умови тривалого воєнного конфлікту вимагають концептуального перегляду парадигми економічної безпеки України з переходом від лінійних моделей стабілізації до адаптивних стратегій управління. Агропромисловий комплекс (АПК) набув статусу системоутворювального фактора макроекономічної стійкості, здатного абсорбувати системні логістичні, кліматичні та фінансові ризики та загрози. Трансформація виробничої структури аграрного сектору не може бути пояснена виключно неокласичними моделями раціонального вибору. В умовах екстремальної макроекономічної невизначеності активізуються поведінкові патерни прийняття рішень, зокрема ефекти гіперболічного дисконтування часу та когнітивного неприйняття втрат. Агровиробники демонструють схильність до максимізації короткострокової ліквідності, віддаючи перевагу монокультурам зі швидким операційним циклом, навіть за умов цінової волатильності на світових ринках. Метою є дослідження теоретико-методологічних засад та практичних аспектів забезпечення економічної безпеки України в умовах воєнного стану, аналіз процесів трансформації і структурної адаптації агропромислового комплексу як базису продовольчої безпеки, а також обґрунтування стратегічних напрямів державної політики щодо повоєнного відновлення, євроінтеграції та впровадження інноваційних моделей сталого розвитку. Матеріали і методи. Емпіричну базу дослідження становлять макроекономічна статистика та галузеві аналітичні звіти за 2022–2025 роки. Застосовано методи системного аналізу (для ідентифікації макроекономічних дисбалансів), статистичного угруповання та порівняння (для оцінки фінансових втрат і трансформації структури посівних площ), просторового аналізу (для фіксації регіональної релокації виробництва), а також абстрактно-логічний метод для формалізації висновків. Результати. Досліджено парадигмальну трансформацію механізмів забезпечення економічної стійкості держави з фокусом на агропромисловий комплекс як системоутворювальний фактор національної економіки. Проаналізовано трансформацію виробничої структури аграрного сектору з фокусом на оведінкову асиметрію воєнного часу. Деталізовано прямі та непрямі втрати аграрного сектору, оцінено потреби у відновленні інфраструктури. Виявлено ключові тенденції структурної адаптації виробництва, зміни регіональної спеціалізації, поглиблення переробки сільськогосподарської сировини та диверсифікації логістичних маршрутів. Особливу увагу приділено функціонуванню ринку земель, інвестиційно-кредитному забезпеченню, енергетичній децентралізації та імплементації критеріїв сталого розвитку (ESG). Обґрунтовано стратегічні імперативи державної політики щодо посилення економічної безпеки через технологічну модернізацію, розвиток ланцюгів доданої вартості та євроінтеграцію. Перспективи. У подальших наукових дослідженнях доцільно зосередити увагу на моделюванні сценаріїв інтеграції українського аграрного сектору до Спільної аграрної політики (САП) ЄС з урахуванням протекціоністських ризиків, а також на розробці інституційних механізмів фінансування кліматичної адаптації через добровільні ринки вуглецевих сертифікатів.