ІНСТИТУЦІЙНІ ДЕТЕРМІНАНТИ СТІЙКОСТІ ЕКОНОМІКИ УКРАЇНИ - Сорокіна, Альона Олександрівна (Економічна парадигма, 2026)
Вступ. Інституційне середовище є фундаментальним чинником, що визначає здатність національної економіки адаптуватися до шокових впливів і здійснювати структурні перетворення. Особливої актуальності ця проблема набуває для України, яка впродовж останнього десятиліття зазнає перманентних дестабілізуючих шокових впливів, включно з повномасштабним вторгненням. У таких умовах розуміння інституційних детермінант економічної стійкості набуває як теоретичного, так і прикладного значення. Мета. Метою статті є дослідження теоретичних засад та емпіричного стану інституційних детермінант економічної стійкості України, зокрема в контексті цифрової трансформації інституційного середовища. Матеріали і методи. Дослідження ґрунтується на теоріях нової інституціональної економіки (Норт, Вільямсон, Аджемоглу), концепції економічної стійкості та концепції цифрового інституційного стрибка. Емпіричну базу складають Індикатори якості державного управління Світового банку (WGI, 2014–2024 рр.), Індекс сприйняття корупції (CPI, 2014–2024 рр.) та дані Світового банку щодо динаміки реального ВВП України. Використано методи порівняльного та системного аналізу, а також розрахунок Інтегрального інституційного індексу (ІІІ) на основі зваженої агрегації субіндексів WGI. Результати. Встановлено, що інституційне середовище України характеризується «інституційним дуалізмом»: динамічний розвиток цифрових інститутів (Дія, Prozorro, Trembita) поєднується зі структурною слабкістю традиційних формальних інститутів – судової системи, регуляторного середовища, виконавчої вертикалі. Аналіз WGI підтверджує цей дуалізм: при зростанні показника політичної стабільності на 26,66 б. упродовж 2014–2024 рр. індикатори ефективності уряду та верховенства права фактично стагнують. Встановлено, що цифрові платформи частково компенсують слабкості традиційних інститутів, проте не усувають їх структурних причин. Перспективи. Перспективи подальших досліджень пов’язані з кількісним вимірюванням внеску окремих інституційних детермінант у різні виміри економічної стійкості, а також із порівняльним аналізом інституційних моделей у країнах-кандидатах на вступ до ЄС.